![roma vrea sa taxeze turistii care ajung la fontana di trevi vizitatorii ar avea nevoie de rezervare roma vrea sa taxeze turistii care ajung la fontana di trevi vizitatorii ar avea nevoie de rezervare](https://www.antena3.ro/thumbs/landscape/2024/09/04/roma-vrea-sa-taxeze-turistii-care-ajung-la-fontana-di-trevi-vizitatorii-ar-avea-nevoie-de-rezervare-921237.webp)
Croydon, odinioară un hub al aviației internaționale, păstrează ecoul unei epoci de aur. De la primul hotel aeroportuar din lume până la celebrități și aventuri aeriene de neuitat, istoria fascinantă a acestui loc își lasă amprenta. Azi, Croydon nu mai este un simplu oraș din umbra Londrei, ci o destinație turistică neașteptată, atrăgând vizitatori din toată lumea, în căutarea amintirilor pierdute ale aviației.
Cuvintele „Croydon” și „destinație” nu sunt ceea ce ați numi suflete pereche. „Sunt sigur că, dintre toate locurile pe care le-am vizitat”, scrie Tom Chesshyre în „To Hull and Back”, un jurnal de călătorie care își propune să viziteze părțile mai puțin apreciate ale Marii Britanii, „este cel mai puțin probabil să mă întorc la Croydon”.
![](https://www.antena3.ro/thumbs/landscape/2024/09/06/foto-povestea-aeroportului-craydon-acum-uitat-de-lume-care-a-fost-odata-poarta-de-intrare-in-europa-921373.jpg)
![](https://www.antena3.ro/thumbs/landscape/2024/09/06/foto-povestea-aeroportului-craydon-acum-uitat-de-lume-care-a-fost-odata-poarta-de-intrare-in-europa-921379.jpg)
![](https://www.antena3.ro/thumbs/landscape/2024/09/06/foto-povestea-aeroportului-craydon-acum-uitat-de-lume-care-a-fost-odata-poarta-de-intrare-in-europa-921382.jpg)
![](https://www.antena3.ro/thumbs/landscape/2024/09/06/foto-povestea-aeroportului-craydon-acum-uitat-de-lume-care-a-fost-odata-poarta-de-intrare-in-europa-921383.jpg)
Orașul din sudul Londrei este mult ironizat pentru linia sa de zgârie-nori nu prea idilică, un produs direct al unei megalomanii a construcției de birouri între sfârșitul anilor 1950 și începutul anilor 1970, notează CNN.
Există un mic cartier hotelier în estul orașului, marcat de semne luminoase pentru Leonardo și Hampton by Hilton. Dar este puțin probabil ca oaspeții să plănuiască un tur al orașului Croydon cu unul dintre tramvaiele verde lime care șerpuiesc prin oraș. Invariabil, aceștia trebuie să prindă un zbor dimineața devreme de la Aeroportul Gatwick, care se află la doar 27 de kilometri sud-vest de Croydon. Este mult mai ieftin să stai aici decât la un hotel din aeroport.
Aeroportul Gatwick, însă, nu a existat întotdeauna. La puțin peste 2,5 km sud-vest de hotelurile moderne din Croydon se află un hotel neoclasic pe marginea drumului aglomerat Purley Way.
Barul este de obicei împânzit de oameni de afaceri obosiți, dar pe vremuri era populat de piloți cu porecle precum „Dizzy” și Scruffy „the Undertaker” Robinson. Aceștia beau bere și povesteau despre ceața densă, în timp ce caricaturile lor înrămate atârnau în spatele barului. Acesta era - de fapt, încă mai este - Hotelul Aerodrome, primul hotel din lume construit special pentru un aeroport.
Iar lângă el se afla primul aeroport internațional al Marii Britanii.
Un produs secundar al războiului
„Fratele meu și cu mine am intrat în dormitorul părinților mei, cu patul său mare de alamă, iar tatăl meu ne-a dus la fereastră și am văzut acest Zeppelin argintiu, luminat de reflectoare, cu rafale de obuze antiaeriene explodând în jurul său.”
Aceasta este amintirea lui David Lean, regizorul filmelor „Scurtă întâlnire” și „Lawrence al Arabiei”, dar care era la acea vreme un băiețel speriat care locuia în Croydon.
În timp ce gândul la Londra bombardată evocă imagini cu Catedrala St. Paul învăluită în fum în timpul Blitzului, Londra și împrejurimile sale erau deja atacate în timpul Primului Război Mondial. Croydon era o țintă și, în urma unui raid deosebit de devastator în 1915, un teren la sud-vest de oraș a fost rechiziționat în temeiul Legii privind apărarea Regatului și transformat în Aerodromul Beddington.
De aici, Sopwith Camels și Bristol Fighters au urcat pe cerul nopții, încercând să doboare „ucigașii de copii” gonflabili germani.
Curând însă, războiul a luat sfârșit și se părea că și Croydon va deveni o bază aeriană.
Dar apoi s-a întâmplat ceva. Aerodromul Hounslow Heath - care, din punct de vedere tehnic, operase primele zboruri internaționale ale Marii Britanii - a fost revendicat de Biroul de Război. Beddington s-a unit cu aerodromul învecinat de la Waddon, care fusese folosit pentru scurt timp pentru testarea noilor avioane. Împreună au devenit Aerodromul Croydon.
Croydon 1.0 nu se ridica la nivelul Changi International din Singapore.
Era, în esență, o colecție de clădiri de lemn pietruite și de barăci militare vechi. Turnul de control era o altă baracă, aceasta pe stâlpi, accesibilă pe o scară. În interiorul acestuia, un jurnalist aflat în vizită a găsit „magicieni care se jucau cu mici pârghii și mânere”.
Casa vamală era un hambar glorificat, cu semne lipite deasupra a două uși: „British” și «Non-British».
Primul om de relații publice al Imperial Airways, Robert Brenard, a declarat că întreaga scenă „amintea cu forța de un oraș din Vestul Sălbatic”.
Oile trebuiau alungate de pe pistă. În lipsa unui radar, piloții treceau în picaj deasupra gărilor pentru a vedea semnul de pe peron și a-și da seama unde se află.
Un pilot a afirmat că, atunci când se pregătea să aterizeze, adulmeca aerul; dacă nările sale simțeau aroma coaptă a stației de epurare Beddington, știa că era aproape de casă. Nu este clar dacă glumea.
Lupta pentru atragerea pasagerilor era reală. Zborul la începutul anilor 1920 era o afacere deosebit de costisitoare și mulți erau neliniștiți și din această cauză - ceea ce nu este surprinzător, având în vedere cât de frecvente erau accidentele.
Ca un precursor al ofertelor oferite astăzi de companiile aeriene, existau bilete speciale de sezon pentru Paris și reduceri pentru sărbătorile de Paște. Acestea au avut un efect redus.
Guvernul britanic nu a fost tocmai de ajutor. „Aviația civilă trebuie să zboare singură”, a declarat Winston Churchill, care a fost secretar de stat pentru aviație între 1919 și 1921. „Guvernul nu are cum să o țină în aer”. Churchill nu a menționat că el însuși a luat lecții de zbor la Beddington, s-a prăbușit și a fost foarte aproape să moară.
În timp ce țări precum Franța, Țările de Jos și Germania se bucurau de subvenții generoase din partea guvernelor lor respective - și aveau deja versiuni incipiente ale Air France, KLM și Lufthansa - britanicii erau lăsați să se descurce singuri.
Acest lucru putea duce uneori la situații stânjenitoare. În „The Seven Skies: A Study of B.O.A.C. and Its Forerunners Since 1919”, John Pudney menționează un episod în care personalului companiei aeriene i s-a ordonat să se prefacă a fi pasageri în timpul unui zbor spre Germania. Zborul ar fi fost altfel complet gol, cu excepția unui renumit conferențiar american, în fața căruia britanicii nu doreau să se facă de râs.
Ascensiunea și decăderea Aeroportului Croydon
Treptat, lucrurile s-au schimbat și guvernul a realizat că transportul aerian nu va dispărea. În 1924, a fost înființată prima companie aeriană națională din Marea Britanie, Imperial Airways. A fost organizată o cursă între un avion de linie Argosy, „City of Glasgow”, și trenul cu aburi „Flying Scotsman”, între Londra și Edinburgh. După cum s-a dovedit, „City of Glasgow” a devansat trenul doar cu 15 minute, dar nu mai existau dubii: zborul avea să devină mijlocul de transport superior.
Lucrurile au devenit treptat mai sofisticate, destinațiile mai ambițioase. Harry Beck, care proiectase emblematica hartă a metroului londonez cu „circuite”, a fost însărcinat să creeze o hartă similară, care să prezinte rutele Imperial Airways. În loc de Goodge Street, Dollis Hill, Ladbroke Grove și Camden Town, „liniile” duceau la Gaza, Delhi, Luxor și Cape Town.
Zborurile, însă, nu erau deloc directe. Ruta „Kangaroo” de la Croydon la Charleville în Australia presupunea 28 de escale - plus un tren între Paris și Brindisi. Partea bună este că pasagerii au avut ocazia să vadă mult mai mult din lume atunci când au călătorit.
Încet, dar sigur, încrederea pasagerilor (și numărul acestora) a crescut. În 1927, Elizabeth Reeves, în vârstă de 92 de ani, îmbrăcată, după cum a descris-o ziarul „Evening Standard”, în haine „de epocă victoriană”, a efectuat primul zbor, devenind cu siguranță cea mai în vârstă persoană de la acea vreme care s-a înălțat la ceruri și a coborât din nou. „Chiar nu mi-e deloc frică”, zâmbea Reeves în timp ce urca în avion la Croydon, «dar am băut două mici înghițituri de whisky înainte să plec de acasă».
În timp ce nașterea Imperial Airways a fost o binecuvântare pentru transportul aerian britanic, ceea ce a transformat-o într-un far strălucitor a fost uimitorul complex aeroportuar neoclasic din Croydon, deschis în ianuarie 1928.
Aici a fost construit primul turn de control al traficului aerian, sala de plecări și magazinele aeroportului. Intrând pe ușă, pasagerii erau întâmpinați de un ceas octogonal care arăta detalii despre zboruri și plecări.
Un panou de pe perete detalia starea vremii în diferite colțuri ale lumii. Se puteau cumpăra chiar și ziare franceze.
Hotelul Aerodrome s-a deschis alături în același timp, oferind meniuri în limba franceză. Dintr-o dată, Croydon a devenit punctul culminant al sofisticării.
Deși puteai zbura de la Croydon aproape oriunde, zborul său emblematic era serviciul Silver Wing al Imperial Airways, care pleca de la Croydon la Paris Le Bourget zilnic la 12.30 p.m., iar din 1930 zburau pe maiestuoasele Handley Page HP-42s.
În timp ce aceste avioane aterizau, stewardesele în halate albe ofereau o gamă de patru Champagnes și 10 cocktailuri, precum și o masă cu șase feluri de mâncare, servită pe porțelanuri albastre și albe, cu tacâmuri metalice, pahare adevărate și fețe de masă din damasc. Mâncarea a fost procurată în acea dimineață de la piața Surrey Street din Croydon.
Unii dintre pasagerii Croydon preferau să își aducă propria mâncare, cum a fost cazul excentricului milionar Nubar Gulbenkian, al cărui valet pregătea la bord mâncăruri din consommé de vânat.
Poate că Croydon nu avea tot confortul din zilele noastre, dar anii interbelici au fost, fără îndoială, o epocă de aur.
Este adevărat că pasagerii trebuiau să treacă prin calvarul de a fi cântăriți individual.
De asemenea, este adevărat că scaunele nu erau la fel de confortabile ca cele de pe avioanele de linie din zilele noastre, fiind fabricate din răchită.
Avioanele HP-42 înaintau într-un ritm pe care noi l-am considera de melc (153 de kilometri pe oră). Pe de altă parte, de la intrarea în aeroport, îți lua doar 10 minute să te îmbarci.
În cazul în care cabina devenea sufocantă, puteai deschide o fereastră și să simți briza în păr. Deoarece avioanele zburau la joasă înălțime pe atunci, de multe ori aveai o priveliște pitorească pe fereastră.
Desigur, filmele din timpul zborului nu erau standard, deși Croydon a proiectat primul film de lung metraj din timpul zborului. Anul era 1925, iar filmul era „Lumea pierdută”, bazat pe ficțiunea științifico-fantastică cu dinozauri a lui Arthur Conan Doyle. Pilotul a dirijat cu grijă prin nori denși pentru a întuneca cabina.
În ceea ce privește hotelul Aerodrom, acesta a fost un succes, nu doar pentru oaspeții de peste noapte, ci și pentru turiștii de o zi.
„Trebuie subliniat în mod deosebit”, se arată în literatura de specialitate a hotelului din acea vreme „că Hotelul Aerodrom nu este un simplu hotel terminal, ci este folosit frecvent ca stațiune de vacanță și obiectiv turistic de către vizitatori și automobiliști”.
Între 1932 și 1933, aproape 70 000 de persoane au profitat de barul, restaurantul și platforma panoramică de pe acoperișul hotelului, de unde puteau urmări decolarea și aterizarea avioanelor.
Alții erau fericiți să privească pasagerii de sex feminin înstăriți care își făceau drum pe platforma aeroportului, comentând în același timp alegerea hainelor acestora.
Croydon, obiectiv turistic pentru figuri celebre
Croydon a devenit nu doar o destinație, ci principala destinație.
Veneau celebrități - inclusiv Babe Ruth, Fred Astaire, John F. Kennedy și cuplul de la Hollywood Mary Pickford și Douglas Fairbanks.
Charlie Chaplin era și el familiarizat cu Croydon. Aterizând aici în 1921, el a fost „răpit” de un proprietar de cinematograf prea entuziast, care și-a pus o mustață falsă, s-a dat drept șoferul lui Chaplin și, în loc să-l ducă la Savoy, l-a dus la casa sa de filme din cartierul londonez Clapham.
În 1935, Agatha Christie a publicat romanul lui Hercule Poirot „Moartea în nori”, în care o femeie este găsită ucisă într-un avion care ateriza la Croydon.
Croydon a devenit parte a culturii populare.
Deși complexul aeroportuar din 1928 era un pas mare înainte față de aerodromul inițial, Croydon era încă afectat de probleme.
Era departe de centrul Londrei și nu avea propria sa gară. Mai rea era ceața - densă și tenace, datorită amplasării Croydon la poalele Surrey North Downs.
La 9 decembrie 1936 a avut loc cel mai mare dezastru petrecut vreodată la Croydon, când un avion de linie KLM care încerca să decoleze pe timp de ceață s-a prăbușit într-o casă la scurt timp după aceea, omorând mai mult de o duzină de pasageri și membri ai echipajului. Printre aceștia se aflau un fost prim-ministru al Suediei și Juan de la Cierva, inventatorul autogirosului.
Tragedii ca aceasta nu au ajutat cu siguranță reputația orașului Croydon, dar altceva avea să dea lovitura de grație.
Așa cum Primul Război Mondial a insuflat o viață improbabilă Aeroportului Croydon, cel de-al Doilea Război Mondial a luat-o mai mult sau mai puțin. RAF a preluat controlul, iar zborurile civile au încetat. Aeroportul a fost avariat de bombardamente și a pierdut, de asemenea, mulți membri ai personalului său în timpul conflictului.
Deși Croydon a fost redeschis după război, în 1946, Heathrow a preluat frâiele ca principal aeroport internațional al țării. Incredibila poveste a Croydon-ului se apropia de sfârșit.
În timp ce Hotelul Aerodrome rămâne, la fel se întâmplă și cu o mare parte din aeroportul neoclasic, acum un centru de afaceri cunoscut sub numele de Airport House.
Astăzi, cel mai aproape de a călători în Pakistan de aici este un pui karahi de la restaurantul Imperial Lounge, situat într-un colț al parterului. Și totuși, datorită conservării sale remarcabile, încă mai puteți avea o imagine reală a aeroportului în zilele sale de glorie - în special în zilele sale lunare cu porțile deschise.
Aici, ghizii turistici vă vor conduce în tururi fascinante, vizitând sala de plecări, cu mezaninul original și luminatorul încă intacte; scaunele din răchită pe care pasagerii erau odinioară transportați spre ținuturi îndepărtate; broșurile de epocă care oferă „Sfaturi pentru doamnele pasagere” („Nu folosiți multă pudră în timpul zborului, deoarece temperatura variază foarte mult”).
Este impresionant să te gândești că aproape două milioane de pasageri au trecut prin acest loc.
În fața Casei Aeroportului se află un de Havilland DH.114 Heron montat pe soclu - înghețat în plin zbor. Este același model de avion în care Geoffrey Last (apropo de determinismul nominativ) a efectuat ultimul zbor al Croydon în 1959. Sentimentul de pierdere al croydonienilor a fost atât de mare, încât, în timp ce priveau avionul dispărând în ceruri, au aprins o efigie a ministrului transporturilor și aviației civile.
Între timp, în vechiul turn de control - de asemenea într-o stare fantastic de bună - veți găsi un poem înrămat de Ken Steel, „The Lost Airport”. Acesta se încheie astfel:
„Din păcate, acele vremuri fericite au trecut și s-au dus.
Neonul nu mai emite lumina sa binevenită.
Croydon a murit, zilele ei de glorie au trecut.
Claxonul ei nu mai agită noaptea de vară.
Croydon a murit, deși soarele ei a apus,
în inimile aviatorilor faima ei e încă vie”.
Croydon, totuși, este departe de a fi mort. Poate că aeroportul nu mai funcționează, dar, la fel ca în anii 1920 și 1930, acesta rămâne o atracție în sine - încă mai aduce oameni de aproape și de departe și, astfel, face din Croydon cea mai improbabilă destinație.
Centrul pentru vizitatori al Aeroportului Croydon se deschide pentru vizitele publice în prima duminică a fiecărei luni. Rezervați din timp, deoarece de multe ori se epuizează locurile.