![o femeie a fost gasita cu o sageata infipta in tampla in locuinta sa din franta sotul amanta si un prieten au fost retinuti o femeie a fost gasita cu o sageata infipta in tampla in locuinta sa din franta sotul amanta si un prieten au fost retinuti](https://www.antena3.ro/thumbs/landscape/2024/08/14/o-femeie-a-fost-gasita-cu-o-sageata-infipta-in-tampla-in-locuinta-sa-din-franta-sotul-amanta-si-un-prieten-au-fost-retinuti-917728.webp)
Chiar înainte de începerea conflictului, mulți sirieni se plângeau de șomajul ridicat, corupție și lipsa libertății politice sub președintele Bashar al-Assad, care i-a succedat tatălui său, Hafez, după ce acesta a murit în 2000.
În martie 2011, în orașul Deraa, din sudul orașului, au izbucnit demonstrații pro-democrație, inspirate de revoltele din țările vecine împotriva conducătorilor represivi.
Când guvernul sirian a folosit forța pentru a zdrobi disidența, protestele care cereau demisia președintelui au izbucnit la nivel național, potrivit BBC.
Tulburările s-au extins și represiunea s-a intensificat. Susținătorii opoziției au luat armele, mai întâi pentru a se apăra și mai târziu pentru a-și scăpa zonele de forțele de securitate. Assad a promis că va zdrobi ceea ce el a numit „terorism susținut de străini”.
Violența a escaladat rapid și țara a intrat în război civil. Au apărut sute de grupuri rebele și nu a durat mult până când conflictul a devenit mai mult decât o bătălie între sirieni pentru sau împotriva lui Assad. Puterile străine au început să intervină, trimițând bani, arme și luptători și, pe măsură ce haosul s-a înrăutățit, s-au implicat organizații jihadiste extremiste cu propriile lor scopuri, precum gruparea Stat Islamic (IS) și al-Qaeda.
Acest lucru a adâncit îngrijorarea comunității internaționale, care le-a văzut drept o amenințare majoră.
Kurzii din Siria, care doresc dreptul la autoguvernare, dar nu s-au luptat cu forțele lui Assad, au adăugat o altă dimensiune conflictului.
Câți oameni au murit?
Organizația Națiunilor Unite a verificat că cel puțin 350.209 de civili și combatanți au fost uciși în perioada martie 2011 – martie 2021, dar a avertizat că este o „subcontorizare a numărului real”.
Șefa ONU pentru drepturile omului, Michelle Bachelet, a declarat că 26.727 de victime erau femei și 27.126 copii.
Observatorul Sirian pentru Drepturile Omului (SOHR), un grup de monitorizare din Regatul Unit, a documentat moartea a 494.438 de persoane până în iunie 2021. A spus că cel puțin 159.774 de civili au fost uciși.
Grupul a estimat că bilanțul real din război a fost de peste 606.000, spunând că se credea că 47.000 de civili au murit din cauza torturii în închisorile administrate de guvern și că nu a putut documenta aproape 53.000 de decese raportate din cauza lipsei de informații.
Un alt grup de monitorizare, Centrul de documentare a încălcărilor, care se bazează pe informațiile de la activiști din întreaga țară, a documentat 238.716 decese legate de lupte, inclusiv 144.956 de civili, în februarie 2022. A atribuit 165.490 dintre aceste decese forțelor guvernamentale siriene și 35.610 opoziției. facțiunile.
Care sunt părțile implicate
Principalii susținători ai guvernului au fost Rusia și Iran, în timp ce Turcia, puterile occidentale și mai multe state arabe din Golf au susținut opoziția în diferite grade în timpul conflictului.
Rusia - care avea baze militare în Siria înainte de război - a lansat în 2015 o campanie aeriană în sprijinul lui Assad, care a fost crucială pentru a schimba curentul războiului în favoarea guvernului.
Armata rusă spune că atacurile sale vizează doar „teroriști”, dar activiștii spun că ucid în mod regulat rebelii și civili.
Se crede că Iranul a desfășurat sute de trupe și a cheltuit miliarde de dolari pentru a-l ajuta pe Assad.
Mii de milițieni musulmani șiiți înarmați, antrenați și finanțați de Iran - majoritatea din mișcarea Hezbollah din Liban, dar și Irak, Afganistan și Yemen - au luptat și ei alături de armata siriană.
SUA, Marea Britanie și Franța au oferit inițial sprijin pentru ceea ce ei considerau grupuri rebele „moderate”. Dar au acordat prioritate asistenței neletale, deoarece jihadiștii au devenit forța dominantă în opoziția armată.
O coaliție globală condusă de SUA a efectuat, de asemenea, lovituri aeriene și a desfășurat forțe speciale în Siria din 2014 pentru a ajuta o alianță de miliții kurde și arabe numită Forțele Democratice Siriene (SDF) să captureze teritoriul odată deținut de militanții IS în nord-est și opri reconstruirea grupului jihadist.
Turcia este un susținător major al opoziției, dar accentul acesteia s-a concentrat pe folosirea facțiunilor rebele pentru a limita miliția kurdă YPG care domină SDF, acuzând că este o extensie a unui grup rebel kurd interzis din Turcia.
Trupele turce și rebelii aliați au ocupat porțiuni de teritoriu de-a lungul graniței de nord a Siriei și au intervenit pentru a opri un atac total al forțelor guvernamentale asupra ultimului bastion al opoziției, Idlib.
Arabia Saudită, care dorește să contracareze influența iraniană, a înarmat și a finanțat rebelii la începutul războiului, la fel ca rivalul regatului din Golf, Qatar.
Între timp, Israelul a fost atât de îngrijorat de ceea ce numește „înrădăcinarea militară” a Iranului în Siria și transporturile de arme iraniene către Hezbollah și alte miliții șiite, încât a desfășurat atacuri aeriene cu o frecvență din ce în ce mai mare în încercarea de a le contracara.
Cum a fost afectată țara
Unsprezece ani de război au provocat suferințe imense poporului sirian.
Mai mult de jumătate din populația de dinainte de război a Siriei, de 22 de milioane, și-a părăsit casele. Aproximativ 6,9 milioane sunt strămutați în interior, cu peste două milioane care trăiesc în tabere cu corturi, cu acces limitat la serviciile de bază.
Alte 6,8 milioane sunt refugiați sau solicitanți de azil în străinătate. Libanul vecin, Iordania și Turcia, care găzduiesc 84% dintre ele, s-au luptat să facă față unuia dintre cele mai mari exoduri de refugiați din istoria recentă.
În februarie 2022, 14,6 milioane de persoane din Siria aveau nevoie de o formă de asistență umanitară, potrivit ONU, inclusiv aproximativ 5 milioane clasificate ca având nevoie extremă sau catastrofală. Peste 12 milioane de oameni se luptă să găsească suficientă hrană în fiecare zi - o creștere de 51% față de 2019 - și jumătate de milion de copii suferă de malnutriție cronică.
În ultimii doi ani, criza umanitară a fost agravată de o recesiune economică fără precedent, declanșată de sancțiuni stricte ale SUA, criza economică libaneză și pandemia de COVID-19. Moneda siriană și-a pierdut aproape 80% din valoare în 2021, iar hiperinflația, care era aproape de 140% la începutul lui 2022, a făcut ca prețurile bunurilor de bază să explodeze vertiginos. Rata sărăciei a atins un nivel fără precedent de 90%.
Siria a fost, de asemenea, una dintre țările din Orientul Mijlociu cel mai grav afectate de COVID-19, deși amploarea reală nu este cunoscută din cauza capacității limitate de testare și a unui sistem de sănătate devastat. În martie 2022, au fost raportate peste 3.100 de decese confirmate, în timp ce doar 7,4% din populație fusese complet vaccinată.
Cartiere întregi și infrastructura vitală din întreaga țară rămân, de asemenea, în ruine. Analiza ONU a sugerat că peste 35.000 de structuri au fost avariate sau distruse numai în orașul Alep, înainte ca acesta să fie recucerit de guvern la sfârșitul anului 2016.
În ciuda statutului lor protejat, 599 de atacuri asupra a cel puțin 350 de unități medicale separate au fost documentate de Physicians for Human Rights în martie 2021, ducând la moartea a 930 de oameni care lucrau în domeniul sănătății. Astfel de atacuri – marea majoritate fiind puse pe seama guvernului sirian și a Rusiei – au lăsat doar jumătate din spitalele țării pe deplin funcționale.
O mare parte din bogata moștenire culturală a Siriei a fost, de asemenea, distrusă. Toate cele șase situri ale Patrimoniului Mondial Unesco ale țării au fost avariate în mod semnificativ, militanții IS aruncând în aer în mod deliberat părți din orașul antic Palmyra.
Cine controlează acum țara
Guvernul a recâștigat controlul asupra celor mai mari orașe ale Siriei, dar mari părți ale țării sunt încă deținute de rebeli, jihadiști și SDF condus de kurzi. Nu au existat schimbări în linia frontului de doi ani.
Ultimul bastion al opoziției rămase se află în provincia nord-vestică Idlib și părți învecinate din nordul Hama și vestul provinciilor Alep.
Regiunea este dominată de o alianță jihadistă numită Hayat Tahrir al-Sham (HTS), dar găzduiește și facțiunile rebele. Se estimează că 2,8 milioane de persoane strămutate, inclusiv un milion de copii, trăiesc acolo, mulți dintre ei în condiții neplăcute în tabere.
Anchetatorii ONU pentru crime de război au acuzat toate părțile că au comis „cele mai odioase încălcări”. „Sirienii”, spune un raport din februarie 2021, „au suferit bombardamente aeriene vaste asupra zonelor dens populate; au suportat atacuri cu arme chimice și asedii moderne în care autorii au înfometat în mod deliberat populația conform scripturilor medievale și a restricțiilor indefensibile și rușinoase ale ajutorului umanitar”.
În martie 2020, Rusia și Turcia au negociat o încetare a focului pentru a opri eforturile guvernului de a relua Idlib. Acest lucru a dus la o pauză prelungită a violenței, dar ciocnirile, loviturile aeriene și bombardamentele s-au intensificat în ultimul an, în special în sudul Idlibului.
În nord-estul țării, forțele turce și rebelii sirieni aliați au lansat o ofensivă împotriva SDF în octombrie 2019 pentru a crea o „zonă sigură” fără miliția kurdă YPG de-a lungul graniței cu Siria și au ocupat o suprafață de 120 km.
Pentru a opri atacul, SDF a încheiat un acord cu guvernul sirian care a dus la întoarcerea armata siriană în regiunea administrată de kurzi pentru prima dată în șapte ani. În ciuda prezenței trupelor siriene, există încă ciocniri regulate între SDF și forțele conduse de Turcia de-a lungul liniei frontului.
IS continuă, de asemenea, să efectueze atacuri frecvente și mortale.
Când se va încheia războiul
Nu se pare că va fi în curând, dar toată lumea este de acord că este necesară o soluție politică.
Consiliul de Securitate al ONU a cerut punerea în aplicare a Comunicatului de la Geneva din 2012, care prevede un organism de conducere de tranziție „format pe baza consimțământului reciproc”.
Nouă runde de discuții de pace mediate de ONU - cunoscute sub numele de procesul Geneva II - nu au reușit să facă progrese, președintele Assad aparent nedorind să negocieze cu grupurile politice de opoziție care insistă că trebuie să demisioneze ca parte a oricărui acord.
Rusia, Iranul și Turcia au stabilit discuții politice paralele cunoscute sub numele de procesul Astana în 2017.
În anul următor s-a ajuns la un acord pentru formarea unui comitet de 150 de membri care să scrie o nouă constituție, care să conducă la alegeri libere și corecte, supravegheate de ONU. Ultima rundă de discuții a avut loc în octombrie 2021, după care trimisul special al ONU, Geir Pedersen, a declarat că este o „mare dezamăgire” faptul că membrii comitetului nu au reușit până acum să găsească o cale comună.
Pe măsură ce conflictul a intrat în al 12-lea an, Pedersen a afirmat că „o soluție militară este o iluzie” și că o soluție politică „este perfect fezabilă dacă există voință”.